Det var en gång en liten flicka, precis som du, med hår som ditt-
-och ögon som dina.
Hon följde ett moln, och lärde sig flyga.
Efter en tid, då ingen sett henne, trodde alla att hon var död.
Så de hade en begravning.
Och flickan kunde se sin egen begravning från himlen-
-och hon såg att ingen grät.
Hon visste att mamma och pappa inte älskade henne.
Så hon stannade uppe i himlen och kom aldrig ner igen...
Var det slut där?
Ja.
Vi är sovjetunionens pionjärer och det finns miljontals av oss.
Ser ni flaggorna?
De bär kamrat Lenins ideal i vinden.
Kan jag få tillbaka min boll?
Den här bollen... menar du att det här är din boll?
Ja. Jag fick den av mamma i födelsedagspresent.
Din mamma... Din födelsedag... Din boll...
Du har tur som har en mamma.
De flesta av dina kamrater har inte sån tur.
Här är vi alla lika.
Vi kan inte säga att nåt är "ditt", eller "hans" eller "mitt".
Det var fel av din mamma att köpa presenter.
Jag måste prata med henne.
Du kan sätta dig nu.
Inte du! Det är din tur att städa idag.
Hora...
Hora!
Varför gråter du, Tonja? Horor gråter inte.
Sluta med det där gnällandet. Inga fler tårar.
Kom här.
Tonja...
Du är den enda...
...den enda som verkligen förstår.
De andra är rädda för mig men inte du.
Du vet hur mycket jag bryr mig om dig, eller hur?
-Vad visade du för din vän Kolya? -Inget.
Jag såg dig, det vet du, för du rodnade... precis som nu.
Hemligheter kostar pengar, det är inte mer än rätt.
De är dina, ta dem.
Visa mig. Låt mig se om det är värt pengarna.
Är det första gången du ser en riktig man?
Rädd? Men du gillar det också, eller hur?
Du kan känna på den om du vill.
Ge mig din hand.
Han vill vara din vän.
Han gillar dig, och han längtar efter att du ska röra honom.
Han blir stor...
Och om du behandlar honom på rätt sätt kan han göra vad som helst.
-Vadå, flyga också? -Ja, flyga också.
Om du är riktigt modig får du flyga med honom.
-Kan han prata också? -Nej, han pratar inte med nån.
-Han litar inte på nån. -Inte ens på mig?
-Nej... jo dig förstås. -Gör så att han pratar.
Vänta lite.
-Låt honom bli stor. -Han kan inte prata för han är död.
Jag beklagar, Andrej Romanovich, men Tonja påstår att du...
...ja, att du har försökt våldta henne.
Kamrat. Jag är fäst vid Tonja.
Av nån konstig anledning verkar hon vara sexfixerad.
Att hon anklagar mig för våldtäkt tyder på det, eller hur, kamrat?
Vad är det för fel, Tonja?
Hur kan du hitta på nåt så hemskt, tycker du det är klokt?
Jag hittar inte alls på! Titta på hans arm! Jag stack honom.
De andra lärarna har fått henne emot mig, var så säker...
En konspiration, menar du?
Du tog orden ur mun på mig.
Vi är på gränsen till kaos-
-det är upp till oss goda kommunister att göra nåt innan det är försent.
Visa mig din arm, kamrat Evilenko.
Jag låtsas att jag inte hörde det där, kamrat.
Nej, jag låtsas jag inte hört det här.
Jag förväntar mig din avskedsansökan inom en timme, kamrat Evilenko.
Andrej! Skynda dig, annars kommer du försent till skolan.
Jag ska inte till skolan mer, Fenja.
Jag berättar senare när du kommit hem från jobbet.
Nej, Papocka berätta nu...
Jag har upptäckt en sak... Rektorn är inblandad i en konspiration.
Va?! Surinov?!
Upp till halsen.
Häromdan frågade en av pojkarna vad kommunismen är...
Och Tablinova svarade:
Hon sa: "Kommunismen är en samhällsmodell där alla är lika"-
-"men det är en utopi, med andra ord, en omöjlig dröm..."
-Har du hört på maken? -Vad ska du göra?
Jag sa till Surinov om han tolererade antikommunism i klassrummet-
-så hade jag inget annat val än att säga upp mig.
-Och vad sa han, då? -Den jäkeln accepterade det.
Nej, det är omöjligt. Du måste prata med partiet.
Jag ska men jag måste vara väldigt försiktig.
Andrej, lyssna på mig, du kan inte ge upp nu.
Du måste berätta för partiet hur allvarligt detta är.
Varför skriver du inte till dem? Du är så bra på det.
Ge dig iväg nu. Du får inte komma försent.
-Har du väntat länge? -Jag missade bussen.
-Vad heter du? -Larissa.
Jag slår vad om att du är elva år, Larissa.
Ja.
Jag förstår att du undrar hur jag kan veta det?
Ja.
Det är enkelt. Jag undervisar små flickor som dig. Jag är lärare.
Låt mig gissa... Du fick dåligt betyg idag.
-Hur vet du det? -En bra lärare vet allt.
Din mamma blir nog inte så stolt när du kommer hem sent-
-med dåligt betyg.
Gråt inte, Larissa.
Hör här. Jag kan skjutsa dig hem, min bil står bakom träden.
Kom nu.
Jag går ut, Fenja. Jag står inte ut med att se det där spektaklet.
-Jag är snart tillbaka. -Javisst, älskling.
Är du Evilenko Andrej Romanovich?
-Ja. -Jag kommer direkt från Moskva.
-Från Moskva? -Jag skulle lämna tillbaka de här.
Mina brev?
Vad tycker de om mina brev i Moskva?
Det är inte många som tycker som du nu för tiden.
Jag är kommunist och kommer att dö som kommunist.
Jag har redan förlorat jobbet på grund av mina ideal.
Vi har en tjänst åt dig. På ytan ett vanligt jobb, men du arbetar för oss.
-Vem är du egentligen? -Jag är general Tabakov.
KGB?
Just nu behöver vi kamrater vi kan lita på.
Och jag tror vi kan lita på dig.
Din chef är Bagdasarov, han jobbade för oss-
-men har nu gått över på Gorbatjovs sida.
Vi behöver bevis på att han stjäl.
Kan du ordna det?
Jag ska göra mitt bästa.
Bra.
Blir det några problem, så kontakta mig omedelbart.
-Vad heter du? -Pavel Aleksandrovic.
Jag slår vad om att du skolkar idag, eller hur?
Jag har fått ledigt.
Om du fått ledigt, varför har du då böckerna med dig?
Lugn, Pavel. Du behöver inte vara rädd för mig. Jag säger inget.
Jag undrar bara vad du tänker göra när konduktören kommer?
Den kommer inte hjälpa mycket.
Vet du inte att han har en lista över alla pojkar som inte är i skolan?
Lugn, sätt dig!
Vill du kliva av tåget? Nästa station är om en halvtimme.
Det finns en lösning på allt.
Gör så här, gå till toaletten och vänta. Lås dörren.
Så fort konduktören passerat, ger jag dig klartecken.
Jag knackar tre gånger.
Krim Fyra år senare
Mitt lilla troll!
Prinsessan min...
Vem är det? Det är mamma...
Oleg!
"Skogsmonstret", har du hört talas om det?
Mannen som mördar barn? Ja.
Inte bara barn. Kvinnor också. Om de är tillräckligt unga förstås.
-Hur många har han mördat? -Hur många har du hört talas om?
Tre eller fyra, tror jag...
En var tredje månad. Men han har klarat sig och antalet mord ökar.
Hur många?
22. Det värsta är att vi inte har några vittnen eller ledtrådar.
Ingenting.
Han förflyttar sig hela tiden, slår till överallt.
Häromdan var jag i Leningrad. Där mördade han en liten flicka.
Är du säker på att det är samma person?
Du skulle se vad han gör med dem... Det är mer än bara mord.
Först våldtar han dem, sen stympar han dem och äter dem.
-Äter dem?! -Ja.
-Varför just jag? -Det finns många skäl.
Ge mig ett. Hej hjärtat!
-För att du är partimedlem. -Det är många utredare som är det.
Inte nu längre, tyvärr. Dessutom är du den allra bästa.
-Ge mig ett annat skäl. -Du får ett som kan verka konstigt.
-Och vad är det? -Din familj.
Vad har min familj med det här att göra?
-Vad heter din dotter? -Mariam...
Det är flickor som hon som är i fara nu, min käre Vadim Timurovich...
Ska vi leka? Ja?
Evilenko... Hur går det med rapporterna?
Massor av resande och utredningar utan att ha fått ner ett enda ord.
Vad gör du på fritiden?
Extraknäcker som mördare, kanske?
Jag hjälpte en vän med att slakta en gris tidigt i morse.
Nåväl, men var inte så självisk nästa gång. Ta med några korvar.
Det är min dotter! Släpp mig!
Irina! Irina!
Några spår av sperma?
-Jag måste ta ut grenen först. -Gör det. Vad väntar du på?
-Jag har försökt. -Få nån som kan hjälpa till.
Jag tänkte att vi kanske kunde flytta henne så här.
Skojar du? Hennes mamma är här.
Hon står där borta bakom träden.
Skulle du vilja se din dotter spetsad som ett villebråd?
Du har rätt.
Spermatestet är inte så viktigt. Det finns många med samma grupp.
Mördarens sperma är enda ledtråden just nu, Dr Amitrin.
Avlägsna grenen innan det blir mörkt.
Vad heter hon?
Irina Radinova... Bara tolv år. Ser äldre ut, tycker du inte?
Be nån hjälpa Amitrin med grenen. Säg åt honom att snabba på.
Nikitin! Hjälp Boris!
Mamma...
-Har han erkänt? -Inte än.
Men hans Kalashnikov hittades nära offret.
Han ser ung ut... Hur gammal är han?
Tjugoett.
-Namn? -Nosov... Vladimir Nosov.
-En värnpliktig? -Nej, yrkessoldat.
-Sen hur länge? -Tre år...
Mamma...
Jag vet att det inte var du som dödade pojken, så oroa dig inte.
Mamma...
Jag vet att du var där så du måste ha sett nåt.
Har jag rätt?
Såg du mördaren?
Tyst!
Jag tar hit mördaren och det enda du behöver göra är att peka ut honom.
Går du med på det... så blunda.
Bra.
Frolov, Ramenski, kör igång!
Hör upp! Ställ er på led. Hämta bänkarna.
De kan inte se dig.
Är han där?
Kan du peka ut honom?
Är det han?
Kom igen, jag behöver nåt större än denna.
Den är bra mycket större än din hjärna i alla fall.
Titta på de här bilderna.
Namn, efternamn och faderns namn...
Aron Richter. Min far hette Abraham.
-Jude? -Ja.
-Yrke? -Jag är läkare.
Det står att du är svag för barn.
Ja, jag gillar barn. Önskar att jag hade haft egna.
-Då behöver man en fru, Dr Richter. -Jag vet.
Du kan varken få fru eller barn, för du är homosexuell, inte sant?
Jag känner många homosexuella som har fru och barn.
1975 fälldes du för att ha antastat en pojke på en biograf...
Ringer det nån klocka?
Ni kommer få svårt att hitta honom.
Vi vet. Ingen normal människa skulle göra nåt sånt här.
Tvärtom. Det skulle kunna vara vem som helst-
-jag... du... han... Vem som helst.
-Vi talar om pedofili och kannibalism. -Människan är ett grymt djur.
-Kan vem som helst utföra sånt här? -Alla kan vara i stånd att göra det.
Förklara!
Förklara? Det är lätt.
Förr var vi en skock får och nu är vi en flock vargar.
Är du kirurg, Dr Richter?
Ja, teoretiskt sett. Men jag har aldrig utfört nån operation.
Den här mannen är mycket skickligare än mig.
-Vad är ditt område? -Psykoanalys.
-Är du psykiatriker? -Nej, psykoanalytiker.
Vad är skillnaden?
Psykiatriker skickar vanligen sina patienter till psyket. Inte jag.
-Vart skickar du dina? -Ingenstans. De kommer hem till mig.
-Vad får de för behandling där? -De pratar. Jag lyssnar.
Tack. Bort dit, sen kan du gå.
-Jag var hemma med min fru. -Bara hon?
-Kalla mig inte kamrat. -Varför får jag inte säga kamrat?
Yrke?
Jag frågade varför jag inte får kalla dig kamrat!
Det är jag som ställer frågorna här.
Inser du inte, utan kommunismen skulle du inte existera!
Jag frågade vad du har för yrke!
Jag är partimedlem. Jag kräver att få prata med din överordnade.
Partiet har inget inflytande här.
Gör det inte värre för dig. Låt mig tala med din överordnade.
Är det nåt problem?
Jag trodde inte att det var brottsligt att vara kommunist.
Jag är också kommunist. Ska vi fortsätta förhöret nu, kamrat?
-Det är därför jag är här. -Yrke?
Jag var lärare i Kiev. Nu jobbar jag vid järnvägen.
Och vad gör du vid järnvägen?
-Kollar nätet, räknar slipers... -Ovanlig karriär, kan man tycka?
Det var inte mitt fel. De tvingade mig att lämna skolan.
-Vilka? -Perestrojkapacket.
-På vilket sätt är de inblandade? -Det pågår ett krig.
Det är dags för dig att välja sida.
Här står att din far Roman Evilenko dog under straffarbete.
Ja.
Min far tillhörde Folkets Fiender.
Han fick vad han förtjänade. Jag är glad att vi aldrig träffades.
Då kan jag upplysa om att de har frikänts, och kallas nu-
-"stalinismens offer".
För två år sen anklagade Irina Zubova dig för försök till våldtäkt.
Hon var prostituerad. Står det också i din lilla bok?
Nej, naturligtvis inte.
Det är hororna och tjuvarna som har all makt nu.
Du kan gå nu. Men gå först bakom skärmen och lämna ett spermaprov.
-Jag är rädd att jag inte kan det. -Vadå, inte kan?
-Meningslöst. Inget kommer hända. -Har du nåt emot att förklara?
-Den funkar inte. -Du är väl gift?
-Jag kan inte förstå kopplingen. -Och kvinnan du försökte våldta?
Det är vad hon säger. Hon ljuger.
Det är klart, om en horas ord är värda mer än mina...
Vi får snart veta vad dina ord är värda. Tillsvidare är du häktad.
Godkväll, fru Evilenko. Vadim Lesiev från åklagarmyndigheten.
-Kan vi gå in och prata? -Vi kan prata här.
Jag har några känsliga frågor. Jag tror det är bättre om vi går in.
-Varför har ni arresterat min man? -Din man är misstänkt för mord.
Du menar att Andrej har dödat nån. Vem?
-Det har skett många mord. -Verkligen? Hur många?
-Antalet är oviktigt. -Jag tycker antalet är viktigt.
Hur många mord har du misslyckats med att klara upp?
Jag är rädd att jag måste fråga om er sexuella relation.
Vi bryr oss inte om sex. Allt sex överallt är motbjudande.
Jag förstår. Men ni är gifta och jag antar att ni har sex.
Nej.
-Ni har ingen sexuell relation? -Nej.
-Sen när? -Vi bryr oss inte om sex, sa jag ju.
Ville ni aldrig ha barn?
Som lärare hade Andrej många barn. Och alla älskade honom.
-Egna barn. -Vad menas med egna barn?
För en kommunist tillhör barnen alla och alla har ett ansvar för dem.
De bad inte om att komma till världen.
Vill du tala om varför ni gifte er?
Därför att Andrej och jag alltid har älskat varandra.
Vad gör du?
Vem är han?
Din högste chef. Låt honom bara få veta att jag är här.
-Godmorgon. -Godmorgon.
-Har vi fått svaren än? -Ja.
De flesta misstänkta tillhör samma spermagrupp som mördaren.
Tjugotre av trettio. Det utesluter bara sju.
-Vi måste släppa de fyra häktade. -Tre. En är redan släppt.
-Vem? -Evilenko.
Han hämtades av två från KGB igår eftermiddag.
-Så Evilenko har samröre med KGB? -Det ville de inte svara på.
Kommer du ihåg mig?
Olyckligtvis, ja.
Mannen jag söker, är han intressant?
Ja, det är synd att han inte är min patient.
Tror du att han är galen?
Kan du berätta hur många han dödat?
Tjugonio.
Tjugonio?
-Under hur lång tid? -Fem år.
-Så hur har du tänkt hitta honom? -Vem vet? Med din hjälp kanske.
-Jag, hjälpa polisen? -Jag är inte polis. Jag är domare.
Har du inga mer frågor så...
Som du vill. Jag är polis. Sätt dig! Du måste hjälpa mig!
Är det så du vill ha det?
Jag upprepar frågan. Tror du att han är galen?
Svaret är ja. Han är psykiskt sjuk.
-Hur kan du vara så säker? -För att han är en lustmördare.
-Har sjukdomen ett namn? -Schizofreni.
Det finns alltid en identitetskris bakom schizofreni.
Det enda en sovjet identifierar sig med, är kommunismen.
För att inte dö väcks sovjetens överlevnadsinstinkt.
Han återgår till kannibalism, precis som i tidernas begynnelse.
-Så du menar att vi alla är sjuka? -Eftersom alla mentalsjukhus-
-är fyllda med personer som har avvikande åsikter-
-förmodar jag att de riktiga galningarna finns kvar där ute.
Tror du att han agerar på egen hand?
Ja.
Och han är mycket ensam. Han är nog nåt alldeles särskilt.
-Du verkar fascinerad. -Naturligtvis, är inte du?
Jag vill bara få fast honom.
Och...
...vad kommer du göra med honom?
-Ingenting. Det avgör rätten. -De dömer honom till döden.
Hoppas det.
Ni förstår honom inte, så ni dödar honom och alla de andra.
-Vilka andra? -Det kommer fler, var så säker.
Det finns miljontals förstörda män där ute. Sjuka, på gränsen till galna.
Du och jag då... ska vi samarbeta?
Nej.
Du vill få tag på honom lika mycket som jag.
Ja.
-Ja, men jag vill ha honom levande. -Varför?
Det har jag redan sagt.
Landet hotas av en stor epidemi. Han är viruset.
Döda honom, och ni kommer aldrig att hitta botemedlet.
Hallå! Han är här... Det är till dig.
-Otroligt! -Vadå?
Titta, det finns inte en reva, inte en knapp fattas. Ingenting.
-Som om hon klätt av sig frivilligt. -Redan börjat arbeta, märker jag.
Jag har inte börjat med ett förbannade dugg.
För att kunna arbeta bör jag få tillgång till mer information.
-Okej. -Vadå, okej?
Du får tillgång till all information du behöver.
Kamrat Bagdasarov!
Jag vill bara tala om att jag är övertygad om att du är oskyldig.
Jag vet att du rapporterade mig. Men, du gjorde bara din plikt.
Ja, kamrat Bagdasarov.
Men det skulle vara bra om du kunde lägga fram ett gott ord för mig.
Naturligtvis. Jag ska se vad jag kan göra.
Jag vet inte hur jag ska kunna tacka dig.
-Tänk inte på det... -Tack, tack...
-Vad sa han till dig? -Ingenting...
Han försökte bara muta mig till tystnad.
Tack.
Har du med nåt gummi?
Vill du göra det utan gummi, kostar det mer.
Jag vill inte göra nånting, fröken Zubova. Jag vill bara prata.
Hur vet du vad jag heter?
-Vad är du för nåt? Snut eller bög? -Både och, fröken.
Nej, du är ingen snut. Du är för artig. Du ser inte homo ut heller.
Men det är sant.
Hur anmälde du honom? Du visste inte ens vad han hette.
Vet du hur länge jag letade efter honom?
Jag mötte honom framför stationen. Sen är det som om jag svimmade.
Jag tror han hypnotiserade mig. Plötsligt låg jag på sängen.
Han stod framför mig med en rakkniv i handen.
Jag skrek. Som tur var hörde grannarna mig och han rusade iväg.
Tror du att han hypnotiserade mig?
Vad kommer du göra när hon ger sig iväg?
Vad menar du? Hon är ett barn.
Hon växer upp. Flyttar hemifrån, gifter sig. Vad ska du göra då?
Jag tröstar mig med dig.
Champagnen är serverad!
Utmärkt!
Jag vill höja ett glas för våra barn.
Må Gud, om han finns, vaka över dem...
Och skydda deras unga, sköra liv...
Hej, doktor Richter.
-Vad gör du här? -Jag har letat efter dig flera dar.
Jag har inget att komma med och så kommer det nog att förbli.
-Du kanske inte letar på rätt ställe? -Det finns inget rätt ställe.
Jag tror inte att vi nånsin kommer att hitta honom.
Därför att jag inte är säker på att det är bara en man.
Det är det enda säkra vi har.
Det är ogrundat. För många offer, för många mord.
-Det måste vara fler än en mördare. -Vi har bara pratat om en man.
Du beskrev honom som nåt alldeles särskilt.
Jag sa också att vi hotas av en epidemi. Inget du kan göra nåt åt.
-Kan vara vem som helst. -Ja.
Du har förmodligen rätt, det kan vara vem som helst.
Kanske också en ensam gammal man-
-som sitter och fluktar på barn och runkar i mörkret.
Hej.
Hur är det fatt?
Andrej!
Andrej...
Äntligen! Jag har letat efter dig hela mitt liv.
Jag vet hur du känner dig, därför att...
Därför att...
Därför att jag är din far, Andrej.
Kom.
Kom nu.
Kom i din fars famn.
Kom, min son.
Jag vet hur mycket du har saknat mig.
Men nu är jag här.
Jag ber dig, kom hit.
Din far...
Din far är stolt över dig, min son.
Vi har inte talats vid på så länge. Jag vet, det är mitt fel.
Jag vet hur mycket du har saknat mig.
Jag vet vad du har gått igenom.
Men jag är tillbaka nu och kommer aldrig att lämna dig igen.
Jag lovar...
Aldrig, Andrej.
Jag är så ledsen...
Jag såg ett barn dö... framför mina ögon.
Hon dog.
Det var inte mitt fel.
Hon dog...
Det var inte mitt fel.
Nog är det han alltid.
Vi har jagat mördaren i åratal och han hittar honom på några veckor.
Mariam...
Nej... nej! Mariam.
Herregud, Mariam.
-Är du okej? -Är du tokig!
-Vad är det? -Ser du inte blodet?!
-Hon har blött näsblod. -Vi måste ta henne till läkaren.
Jag har redan varit där. Vad tar det åt dig?!
Jag kan inte fatta det... att det är du som jagar det där monstret.
Vad vet du om det?
Barnamördaren som äter sina offer? Alla känner till honom.
Det är andra tider nu. Ni kan inte dölja allt för folk längre.
Jag håller med. Därför gör jag allt för att upplysa alla om det.
-Alla utom din egen fru?! -Jag berättar nu, eller hur?
Och du vet att jag inte borde det. Jag gör det bara för att lugna dig.
Fattar du vilka risker du utsätter oss för?
Tror du inte han vet att du jagar honom?
Jag känner honom inte. Jag har ingen aning om vem han är.
Har det aldrig slagit dig att han kan känna dig?
-Det har jag aldrig tänkt på. -Du ljuger.
-Annars hade du aldrig skrikit så. -Det var då jag insåg...
När jag såg Mariams blod.
Du måste tro mig.
Jag tror dig. Jag tror alltid på dig, eller hur?
Vad händer?
Rulana? Vart ska ni?
-Vad är på gång? -Jag förstår nu.
Förstår vadå? Varför åker ni?
-Jag behöver dig. -Ja, det är därför jag åker.
Åker du för att jag behöver dig?
Nej, för att du måste fånga den där mannen.
Du måste det och du kommer att göra det, min älskade.
Vad vill du? Lämna mig ifred.
Jag vill inte ha pengar. Du gillar mig. Du är bara lite nervös.
Snälla du... gå bara härifrån.
Det är okej. Jag ska få dig att må riktigt bra.
Rör dig inte! lD-papper!
-Hur många vaktar barackerna? -Tjugo.
-Men vi har fyra sextimmarsskift. -Så vi pratar om åttio män?
Är det möjligt att ingen såg eller hörde nåt?
-Tillåter du att jag förhör dina män? -Ja, varför inte.
Jag hittade den här. Från första maj.
-Kan du säga när döden inträffade? -Svårt att säga. Tre, fyra dar sen.
-Hur länge dröjer det innan du vet? -Tre eller fyra dar.
-Roar det dig, dr Amitrin? -Förlåt. Jag står inte ut längre.
Jag vill ha resultatet av obduktionen på mitt bord kl 8.30 i morgon.
Lystring!
Den första maj blev en kvinna mördad här, i ert område.
Därför betraktar jag er alla som ansvariga.
Ni undviker rättegång genom att minnas om ni såg nåt misstänkt då.
-Romanenko Andrej Aleksandrovich! -Jag lyssnar.
Jag kanske såg en man som kom ut från skogsparti 37 runt kl. 19.00.
-Jag kanske stoppade honom också. -Kanske stoppade honom?
-Fel, sir. Jag stoppade honom. -Varför sa du kanske?
Varför?... Jag vet inte...
Jag minns ingenting av det...
Men jag har det nedskrivet här.
Första maj 1990, kl 19.07... en man med blod i ansiktet...
Är det här mannens namn?
Jag tror det.
Och du kan inte minnas att du sett honom?
Gratulerar, Vadim Timurovich... Jag visste att du skulle klara det.
Vi borde gripa honom imorgon när han lämnar huset.
Vi väntar. Jag vill gripa honom med byxorna nere.
-Du vill ha ett mord till?! -36 eller 37... Det gör detsamma.
Vi kan inte riskera att tappa honom för att vi har bråttom.
-Vi kan inte spela med människoliv. -Säg att du griper honom...
Vad har vi då?
En anteckning från en soldat som inte ens minns om han sett honom.
Vi har mer. Vi samlar fortfarande bevis.
Morden utanför Kiev sammanträffar med Evilenkos vistelse där.
Vad bevisar det? Det är bara tillfälligheter. Det håller inte.
Jag tror att jag har nog bevis för att få honom att erkänna.
Varför skulle han erkänna?
-För att han är sjuk. -Vad har han för fel?
Han är psykiskt sjuk. Bara en sjuk man dödar utan motiv.
-Vilken sjukdom tror du att det är? -Schizofreni.
Jag insåg inte att du läst psykiatri vid sidan av.
Ska vi låta de riktiga läkarna sköta diagnoserna?
Och under tiden gör vi på mitt sätt.
-Är ni säkra på att han är där inne? -Vi har inte rört oss ur fläcken.
Ni två tar honom raka vägen till förhör.
-Jag trodde vi fått order att vänta. -Jag för befälet. Gör som jag säger.
Vems idé var det här?
-Jag tänkte få honom lite mör. -Tänkte? Få ut dem nu!
-Ge mig en vit rock. -Ja, sir.
Evilenko.
Jag är kamrat Lesiev. Jag är läkare.
Hur mår du?
Bra.
Var inte orolig. De kommer inte undan med det här.
-Är du orolig? -Naturligtvis.
-Titta vad de gjort med dig. -Inget att oroa sig för, kamrat.
De gjorde inget med mig. Ingen kan göra det.
Jag är redan död.
Hör på mig... Andrej... Du är inte död än.
Men du är i fara. Alla vill se dig död för det du gjort.
Jag kan hjälpa dig. Jag vet hur sjuk du är.
Om du vill hjälpa dig själv, måste du berätta allt för mig.
Vi kan väl ta det från början.
Jag föddes i Ekaterinburg den 20:e oktober 1940.
Den morgonen var solen svart... himlen var mörk och det var kallt.
De övergav mig.
-Han räddade mig. -Vem räddade dig?
-Det var ingen människa. -Vad var det?
Ett lejon.
Jag var inuti lejonets gap, men jag var inte rädd.
Lejonet tog mig till skogen och lämnade mig där.
Men innan han gick... sa han åt mig att välja.
-Jag valde att leva som kommunist. -Vem var lejonet? Stalin?
Inga namn, kamrat. Inga namn.
Lejonet har dött. De dödade honom.
-Vilka gjorde det? -Ynkryggarna.
De vet inte att han finns i mig nu. De kan inte döda honom längre.
Säg det till Mr Gorbatjov nästa gång du ser honom.
Nu räcker det... Jag kan inte berätta allt för dig.
Om du var en sann kommunist skulle du kunna räkna ut det själv.
Ta av kläderna. Låt mig se vad de gjort med dig.
De gjorde ett tufft jobb på dig. Lyckligtvis är inget brutet.
Du är ingen läkare.
Hur kan du säga det?
Sättet du ser på mig. Du tittar på mig som en kvinna.
Varför? För att jag tittar på den?
Hallå! Jag pratar om honom.
-Jag är rädd att han inte hör dig. -Impotens. Visst är det problemet?
Det är inget problem utan ett privilegium. Det begriper du inte.
Begriper inte vadå?
Ställ inte så dumma frågor.
Om jag berättar... är det slut med oss.
Du måste berätta. Gör du inte det, går du i bitar.
Då berättar jag för dig, kamrat.
Du är inte alls impotent. Inte när du får syn på ett barn på gatan.
Vad händer i det ögonblicket, Andrej? Vad gör du?
Du stirrar på honom.
Är det så?
Du stirrar på honom...
Precis som du stirrar på mig nu.
Vart för du mig?
Vad heter du?
Vadim Timurovic.
Varför är du inte hemma den här tiden på dagen, Vadim Timurovic?
Därför att...
Därför att pappa och mamma är döda.
Det var tråkigt att höra. Du behöver inte gråta. Jag ska ta hand om dig.
Men du måste göra allt jag säger.
Ta av dig kläderna nu.
-Vad fan gör han? Är han galen? -Nu räcker det! Jag har fått nog!
Ingen går in.
Kom närmare, Vadim Timurovic.
-Vart för du mig? -Bry dig inte, kom här.
Jag ska hjälpa dig att upptäcka nåt du aldrig ens trott existerar.
Ge mig din hand, kom nu...
-Känner du den? -Ja.
-Tycker du om det? -Ja.
Känner du den? Känner du den?
Den börjar växa. Känner du det?
Så här känns det när du sätter tänderna i ett barn!
Så här känns det när du har munnen full med blod!
Blod som tänder dig och fyller din kuk! Titta på den!
Titta på den!
Titta på din kuk!
Du äcklar mig!
Tänker du berätta för mig, Andrej?
Ja.
Det ligger i mitt skrivbord på kontoret...
Men du kan inte läsa det... Du får ge det till mig...
Jag är den enda som kan läsa det.
Bra gjort, Lesiev, jag är verkligen imponerad.
Du grep honom i alla fall? Det måste ha varit svårt att få tag i honom?
-Evilenko har erkänt. -Jaså, var är bekännelsen då?
-Vad är det här? -Hans dagbok.
Han har ritat alltihop.
Allt han gjorde med sina offer i detalj, finns i den.
-Nu är det tveklöst att han är galen. -Den enda idioten här, är du.
"Dagboken" är oanvändbar. Den är inget mer än en blodig serietidning.
Din karriär slutar här och nu, Lesiev.
-Om du slutar, så slutar vi alla. -Tack, men jag ber er stanna kvar.
Låt inte den här er farenheten gå till spillo.
Det kommer nog fler som han och nån måste ta fast dem.
Vadim Timurovich! Fort... En trappa ner!
Han vill bara prata med dig.
-Han vill prata med dig, Lesiev. -Ska jag förhöra honom?
-Ni är ju båda kommunister. -Jag förstår inte kopplingen.
Enkelt. Du trasslade till det här. Nu får du reda ut det.
Får du inte Evilenko att erkänna, så drar jag dig inför rätta istället!
Igor Mikailovich!
-Dagboken... -Den behåller jag.
Jag lovade honom den.
-Det lovade du? -Det blir svårare utan den.
Jag hade ingen nytta av den. Så, du kan klara dig utan den.
Vill du ha ett rent glas?
Varför då? Jag är ju här inne.
Där inne?
Men inte nu längre.
Jag kunde inte ta med din dagbok.
-Jag visste det. -Då blir det väl svårare att minnas?
Om du tittar in i min hjärna så ser du himlen, kamrat.
Gör du det då... släpper in mig i din hjärna?
För att kunna hindra dig att komma in, måste jag först släppa ut dig.
Här är en lista med namn, platser och datum. Jag vill att du tittar på den.
Det är trettiosex namn. Vi har väl inte glömt nån, eller hur?
Är det nåt fel?
-Hämta papper och penna. -Vi har bandspelaren.
Det är bäst att du skriver ner det.
15:e maj 1984, Larissa, 11 år, skogsparti 137, i Kievdistriktet.
29:e augusti 1984, Vera, 18 år, skogsparti 21, Pavlosk.
15:e oktober 1984,Tamara, 21 år, skogsparti 11, Rostov.
4:e november 1984, Oleg, 7 år, skogsparti 19, Riga.
24:e december 1984, Lev, 11 år, skogsparti 22, i Leningradsdistriktet.
4:e april 1985...
...skogsparti 36, Shakty.
-Hur många är det? -55.
Vi har jobbat bra eller hur, kamrater?
KIEV 22:a maj, 1992
Är du Andrej Romanovich Evilenko?
Är det ditt namn, Andrej Romanovich Evilenko?
Ja.
Andrej Romanovich Evilenko, "Skogsmonstret", avrättades i morse.
Han mördade 55 kvinnor och barn och blev dömd för över ett år sen.
Han förklarades död kl.07.20 i morse.
Andrej Romanovic Evilenko förklarades psykiskt frisk och skyldig.
Han avrättades på order av staten-
-den 14:e februari 1994, ingen vet var eller hur.
Under julen 1993 erbjöd två forskningsinstitut-
-ett tyskt och ett amerikanskt, den forna sovjetstaten-
-ansenliga belopp för att få honom överlämnad till dem.
Levande.